Dokonalost jógy

Kapitola první

Proč Ardžuna odmítl jógu

V západních zemích se zvláště v tomto století rozšířilo mnoho druhů jógy, ale žádný z nich neučí, jak dosáhnout skutečné dokonalosti. V Bhagavad-gítě učí Ardžunu dokonalé józe přímo Šrí Kršna, Nejvyšší Osobnost Božství. Chceme-li skutečně dosáhnout dokonalosti jógy, pak nám Bhagavad-gítá poskytuje autoritativní výroky, pocházející přímo od Nejvyšší Osobnosti.

Jistě stojí za povšimnutí, že Ardžuna přijímal poznání o józe uprostřed bitevního pole. Byl to velký válečník a těsně před tím, než se měl zapojit do bratrovražedného boje, začal sentimentálně uvažovat: „Proč bych měl bojovat se svými příbuznými?“ Nechuť k boji způsobila Ardžunova iluze; aby ji Kršna odstranil, přednesl mu Bhagavad-gítu. Můžeme si představit, jak málo času zbývalo na přednesení Bhagavad-gíty. Válečníci na obou stranách byli připraveni k boji a zbývala nanejvýš hodina. Během jediné hodiny Šrí Kršna přednesl celou Bhagavad-gítu a poučil svého přítele Ardžunu o tom, co je dokonalostí jógy. Na konci tohoto slavného rozhovoru se Ardžuna zbavil všech svých pochybností a bojoval.

Když se však Ardžuna dověděl o meditativní józe, při které musí člověk na osamělém místě sedět ve vzpřímené poloze, mít přivřené oči a soustředit se na špičku nosu, aniž by jeho pozornost utíkala někam jinam, řekl:

yo ’yaṁ yogas tvayā proktaḥ
sāmyena madhusūdana
etasyāhaṁ na paśyāmi
cañcalatvāt sthitiṁ sthirām

„Ó Madhusúdano, jóga, kterou jsi mi popsal, se mi zdá nepraktická a nesnesitelná, neboť mysl je vrtkavá a nestálá.“ (Bg. 6.33) To je důležité. Musíme si uvědomit, že jsme stále v hmotném světě, kde je naše mysl neustále něčím rozrušována. Myslíme si, že změna podmínek odstraní naše mentální rozrušení a jsme přesvědčeni, že když se nám podaří dosáhnout určitého bodu, všechno rozrušení zmizí, ale pro hmotný svět je přirozené, že se v něm není možné zbavit úzkosti. Podstata našeho problému spočívá v tom, že se neustále snažíme vyřešit své těžkosti, ale tento vesmír je uspořádaný tak, že k jejich vyřešení nikdy nedojde.

Ardžuna nechtěl lhát, byl čestný a otevřeně Kršnovi řekl, že systém jógy, který mu popsal, nedokáže provádět. Za povšimnutí stojí, že Ardžuna zde oslovil Kršnu „Madhusúdano“, čímž naznačil, že Pán zabil démona Madhua. Bůh má mnoho jmen a často bývá pojmenováván podle svých zábav a činností. Bůh má nekonečně mnoho jmen a nekonečně mnoho zábav. My jsme pouhé částečky Boha, a proto si nedokážeme vzpomenout, co všechno jsme dělali od začátku svého života do současnosti. Bůh je neomezený, Jeho činnosti jsou neomezené a má neomezené množství jmen, z nichž hlavní je jméno Kṛṣṇa. Proč Ho tedy Ardžuna oslovuje Madhusúdano, když je Jeho důvěrným přítelem a může Ho oslovit přímo „Kršno“? Ardžuna považoval svou mysl za velkého démona, právě takového, jakým byl démon Madhu. Kdyby tedy mohl Kršna zabít démona jeho mysli, mohl by Ardžuna dosáhnout dokonalosti jógy. „Má mysl je silnější než démon Madhu,“ říká Ardžuna. „Kdybys ho, prosím Tě, mohl zabít, pak bych mohl dodržovat tento systém jógy.“ Dokonce i mysl tak velkého člověka, jakým byl Ardžuna, je neustále rozrušována. Ardžuna sám říká:

cañcalaṁ hi manaḥ kṛṣṇa
pramāthi balavad dṛḍham
tasyāhaṁ nigrahaṁ manye
vāyor iva suduṣkaram

„Vždyť mysl je, ó Kršno, nestálá, bouřlivá, vzpurná a velice silná. Myslím si, že zkrotit vítr je snadnější.“ (Bg. 6.34)

Mysl nám neustále přikazuje jít sem, jít tam, udělat to či ono – neustále nám říká, co máme dělat, a proto je podstatou každého jógového systému především ovládnout rozrušenou mysl. Meditativní jógový systém předepisuje ovládnout mysl soustředěním na Nadduši. To je celý smysl jógy. Avšak Ardžuna říká, že ovládnout mysl je obtížnější než zastavit vítr. Představte si člověka, jak se rukama snaží zastavit hurikán. Nebo si snad máme myslet, že Ardžuna není dostatečně kvalifikovaný k tomu, aby byl schopen ovládnout mysl? Naopak. Jen stěží jsme schopni si představit, jaké jedinečné kvalifikace Ardžuna měl. Vždyť byl osobním přítelem Nejvyšší Osobnosti Božství! Takové postavení nemůže nikdy získat člověk bez vznešených vlastností a dalších kvalifikací. Kromě toho byl Ardžuna slavným válečníkem a vládcem. Byl tak inteligentní, že dokázal porozumět Bhagavad-gítě za necelou hodinu. Dnes i velcí učenci mají problémy pochopit Gítu za celý život. Ardžuna si však přesto myslel, že mysl ovládat nedokáže. Nedokázal-li to Ardžuna i se všemi svými kvalifikacemi, jak si můžeme myslet, že to dokážeme my, v této mnohem degradovanější době? Ani ve snu bychom si neměli myslet, že se můžeme Ardžunovi rovnat. Stojíme o tisíc stupínků níže.

Nikde nenajdeme zmínku o tom, že by Ardžuna někdy prováděl jógu, a přesto ho Kršna chválí jako jediného člověka, který je schopen porozumět Bhagavad-gítě. Co je na Ardžunovi tak zvláštního? Šrí Kršna říká: „Jsi Můj oddaný. Jsi Můj velice drahý přítel.“ Ardžuna však přesto odmítl vykonávat meditativní jógu, kterou mu Kršna popsal. Co z toho pro nás plyne? Máme snad propadnout beznaději, že mysl ovládnout nelze? Nikoliv. Lze ji ovládnout, ale jiným způsobem – pomocí vědomí Kršny. Mysl musíme vždy soustředit na Kršnu. Pokud je mysl neustále upnutá na Kršnu, je to dokonalost jógy.

Podíváme-li se do dvanáctého zpěvu Šrímad-Bhágavatamu, dočteme se, jak Šukadéva Gósvámí říká Mahárádžovi Paríkšitovi, že ve zlatém věku, v Satja-juze, žili lidé sto tisíc let a že v té době byly lidské bytosti tak vyspělé, že mohly provádět meditativní jógu. Ale to, čeho bylo možné dosáhnout v Satja-juze meditací, v následující Trétá--juze prováděním velkých obětí a v následujícím věku, ve Dvápara--juze, uctíváním v chrámu, toho je v této současné době, v Kali-juze, možné dosáhnout jednoduše zpíváním svatých jmen Boha, zpíváním Haré Kršna, „hari-kírtanem“. Z autoritativních zdrojů se dovídáme, že neustálé opakování Hare Kṛṣṇa Hare Kṛṣṇa Kṛṣṇa Kṛṣṇa Hare Hare / Hare Rāma Hare Rāma Rāma Rāma Hare Hare představuje dokonalost jógy v tomto věku.

V dnešní době žijeme stěží padesát, šedesát let. Nanejvýše se lidé dožívají osmdesáti nebo sta let, ale i tak krátký život je plný strachu, problémů a nepříjemností v podobě válek, hladomorů, epidemií a tolika dalších věcí. Lidé nejsou ani příliš inteligentní a jsou v dosti špatné situaci. To vše je charakteristické pro život člověka v Kali-juze, nejpokleslejším věku. Je zřejmé, že dosáhnout úspěchu v meditativní józe, kterou zde Kršna popisuje, je pro nás nemožné. Nanejvýš můžeme uspokojit svou pošetilou umíněnost jakousi napodobeninou tohoto jógového systému. Lidé zaplatí za gymnastická cvičení a nácvik hlubokého dýchání a jsou šťastni, když si tak o pár let prodlouží život nebo jim to umožní lepší sexuální požitek. Musíme však pochopit, že toto není skutečná jóga. V tomto věku jednoduše není možné správně provádět meditativní jógu, ale dokonalého výsledku je možné dosáhnout pomocí bhakti-jógy, vznešeného duchovního procesu vědomí Kršny, zvláště pak pomocí mantra-jógy, zpívání Hare Kršna. Doporučují to védská písma a prakticky to na svém životě ukázaly velké duchovní autority jako například Čaitanja Maháprabhu. Také Bhagavad-gítá uvádí, že velké duše, mahátmové, neustále opěvují Pána. Chce-li někdo být mahátmou, jak ho popisují Védy, Bhagavad-gítá a velké autority, pak musí začít rozvíjet vědomí Kršny prostřednictvím zpívání Hare Kršna. Něco jiného je, když se nám líbí dělat „show“ a v lotosové pozici se snažit o tranz jako nějaký herec. Měli bychom však pochopit, že toto laciné divadlo nemá s dokonalostí jógy nic společného. Hmotnou nemoc není možné léčit nějakým umělým lékem. Musíme přijmout skutečnou léčebnou metodu od Kršny.

Kapitola druhá

Může být práce jógou?

Každý z nás jistě slyšel jména mnohých jogínů a mnoho názvů různých jóg, ale v Bhagavad-gítě Kršna říká, že skutečný jogín je ten, kdo se Mu plně odevzdal. Prohlašuje, že mezi odříkáním (sannyāsa) a jógou není žádný rozdíl.

yaṁ sannyāsam iti prāhur
yogaṁ taṁ viddhi pāṇḍava
na hy asannyasta-saṅkalpo
yogī bhavati kaścana

„Věz, že to, co se nazývá odříkání, je totéž co jóga neboli spojení s Nejvyšším, ó Pánduovče, neboť nikdo se nemůže stát jogínem, dokud se nezřekne touhy po smyslovém požitku.“ (Bg. 6.2)

V Bhagavad-gítě jsou popsány tři základní druhy jógy – karma--jóga, džňána-jóga a bhakti-jóga. Jógové systémy je možné přirovnat ke schodišti. Někdo je na prvním schodu, někdo na druhém, jiný může být v polovině a další může být až nahoře. Když někdo pokročí na určitou úroveň, říká se mu karma-jogín, džňána-jogín atd. Služba Nejvyššímu je však společná pro všechny. Rozdíl je pouze v různém stupni vývoje. Proto Šrí Kršna říká Ardžunovi, aby pochopil, že odříkání (sannyāsa) a jóga jsou totožné, neboť bez osvobození od tužeb a smyslového požitku se člověk nemůže stát ani jogínem, ani sannjásínem.

Existují jogíni, kteří dělají jógu pro peníze, ale to není skutečná jóga. Všechno je třeba zapojit do služby Bohu. Bez ohledu na to, jestli máme nějakou obyčejnou práci nebo jestli jsme sannjásíni nebo jogíni, musíme dělat všechno pro uspokojení Kršny. Když neustále myslíme na to, jak sloužit Kršnovi a jednáme s tímto vědomím, můžeme se stát skutečnými jogíny nebo sannjásíny.
Na prvním stupni jógového žebříčku stojí práce. Nikdo by si neměl myslet, že když se rozhodne začít s jógou, musí přestat pracovat. V Bhagavad-gítě Kršna žádá Ardžunu, aby se stal jogínem, ale nikdy mu neřekl, aby přestal bojovat. Právě naopak. Jistě nás napadne otázka, jak je možné být jogínem a zároveň válečníkem. Myslíme si, že jóga znamená vzpřímeně sedět na osamělém místě se zkříženýma nohama a s přivřenýma očima se soustředit na špičku nosu. Proč tedy Kršna žádá Ardžunu, aby se stal jogínem a zároveň šel do strašné války? Ale právě toto je tajemství Bhagavad-gíty – člověk může zůstat vojevůdcem a současně být největším jogínem a největším sannjásínem. Jak je to možné? Je to možné, jedná-li člověk s vědomím Kršny. Musí bojovat pro Kršnu, pracovat pro Kršnu, jíst pro Kršnu, spát pro Kršnu a věnovat Kršnovi všechny své činnosti. Tak se stane největším jogínem a největším sannjásínem. To je celé tajemství.

V šesté kapitole Bhagavad-gíty Šrí Kršna poučuje Ardžunu, jak provádět meditativní jógu, ale Ardžuna ji odmítá s tím, že je příliš obtížná. Proč je tedy Ardžuna považován za velkého jogína? Ardžuna sice odmítl meditativní systém jógy, ale Kršna ho prohlásil za největšího jogína, což zdůvodnil slovy „neustále na Mě myslíš“. Myslet na Kršnu je základem všech systémů jógy – ať je to již haṭha, karma, jñāna, bhakti nebo jakýkoliv jiný druh jógy, oběti nebo dobročinnosti. Všechny doporučené činnosti duchovní realizace vyúsťují ve vědomí Kršny. Skutečná dokonalost lidského života je neustále myslet na Kršnu, i když člověk vykonává různé druhy činností

V počátečním stadiu se doporučuje stále pracovat pro Kršnu. Neustále musíme hledat nějakou povinnost nebo nějaké zaměstnání, protože zůstat nečinný byť i jen na jednu vteřinu není dobré. Když díky těmto činnostem uděláme postupný pokrok, není pak nutné neustále pracovat. Budeme činní uvnitř a budeme stále myslet na Kršnu. Na začátku se však doporučuje plně zaměstnávat své smysly ve službě Kršnovi. Existuje mnoho různých činností, které je možné dělat jako službu Kršnovi. Mezinárodní společnost pro vědomí Kršny je určena k tomu, aby poskytla začínajícím oddaným vedení při těchto činnostech. Ti, kteří pracují s vědomím Kršny, mají pocit, že den nemá dost hodin na to, aby mohli plně sloužit Kršnovi. Student vědomí Kršny je dnem i nocí činný a všechno dělá s velkou radostí. To je úroveň dokonalého štěstí – neustále pracovat pro Kršnu a snažit se šířit vědomí Kršny po celém světě. V hmotném světě se člověk po celodenní práci unaví, ale když někdo pracuje s vědomím Kršny, může zpívat Hare Kršna a oddaně sloužit dvacet čtyři hodiny denně a nikdy se neunaví. Budeme-li opakovat nějakou hmotnou vibraci, budeme za chvíli vyčerpáni. Na duchovní úrovni však o únavě nemůže být ani řeči. Duchovní úroveň je absolutní. V hmotném světě všichni pracují pro smyslový požitek. Zisku z práce v hmotném světě lidé používají k uspokojení svých smyslů. Skutečný jogín však po takových plodech netouží. Netouží po ničem jiném než po Kršnovi a Kršna je neustále zde.

Kapitola třetí

Jóga jako meditace o Kršnovi

V Indii je mnoho posvátných míst, na která chodí jogíni o samotě meditovat, přesně tak, jak popisuje Bhagavad-gítá. Podle tradice se jóga nedá provádět na veřejnosti. Avšak při kírtanu, při mantra-józe neboli opakování mantry Hare Kṛṣṇa Hare Kṛṣṇa Kṛṣṇa Kṛṣṇa Hare Hare / Hare Rāma Hare Rāma Rāma Rāma Hare Hare, je nejlepší, když se sejde co nejvíce lidí. Když před pěti sty lety zavedl v Indii Čaitanja Maháprabhu kírtany, vytvořil vždy několik kírtanových skupin. Každá měla šestnáct členů, kteří předzpívávali a k nim se pak přidalo několik tisíc lidí. Toto veřejné opěvování jména Boha je snadné a docela dobře proveditelné i v dnešní době, ale meditativní jóga je velice obtížná. V Bhagavad-gítě je jasně řečeno, že jogín musí odejít na osamělé posvátné místo. Jinými slovy – musí odejít z domova. V této přelidněné době není vždy možné najít osamělé místo, ale bhakti-jóga nic takového nevyžaduje.

Bhakti-jóga se skládá z devíti různých činností – naslouchání, opěvování, vzpomínání, sloužení, uctívání Božstev v chrámu, modlení se, vykonávání pokynů, sloužení Kršnovi jako příteli a obětování se pro Něj. Śravaṇaṁ kīrtanam, naslouchání a opěvování, jsou ze všech nejdůležitější. Při veřejném kírtanu může jeden předzpívávat Hare Kṛṣṇa Hare Kṛṣṇa Kṛṣṇa Kṛṣṇa Hare Hare / Hare Rāma Hare Rāma Rāma Rāma Hare Hare, ostatní mohou poslouchat a při opakování zpívají všichni společně. Tak probíhá střídavé naslouchání a opěvování. Je to snadné doma s přáteli nebo i s velkým počtem lidí na veřejnosti. Člověk se může ve městě nebo mezi lidmi pokoušet o meditativní jógu, ale měl by vědět, že se jedná o jeho vlastní spekulaci a nikoliv o metodu doporučovanou v Bhagavad-gítě.

Cílem jógy je očistit se. Co to znamená? Očistit se znamená realizovat svou vlastní totožnost. Očistit se znamená realizovat: „Jsem duše – nejsem hmota.“ Kvůli styku s hmotou se s ní ztotožňujeme a myslíme si: „Jsem toto tělo.“ Chceme-li však provádět skutečnou jógu, musíme realizovat své přirozené postavení jako bytost odlišující se od hmoty. Jogíni odcházejí na osamělé místo a věnují se meditativní józe, aby toto realizovali. Pokud ji člověk nevykonává přesně tak, jak je předepsáno, nemůže dosáhnout správného výsledku. Čaitanja Maháprabhu říká:

harer nāma harer nāma
harer nāmaiva kevalam
kalau nāsty eva nāsty eva
nāsty eva gatir anyathā

„V tomto věku hádek a nedorozumění (v Kali-juze) neexistuje žádný jiný způsob duchovní realizace než zpívání svatých jmen. Není jiné cesty, není jiné cesty, není jiné cesty.“

Na Západě si lidé myslí, že jóga znamená meditovat o něčem prázdném. Védská písma však nedoporučují meditovat o prázdnotě – podle Véd je cílem meditace Višnu a je to také potvrzeno v Bhagavad-gítě. V různých jógových kroužcích můžeme vidět lidi sedět zpříma se zkříženýma nohama a zavřenýma očima, ale padesát procent z nich spí. Když zavřeme oči a nemáme o čem meditovat, usneme. Šrí Kršna v Bhagavad-gítě však nic takového nedoporučuje. Člověk by měl zpříma sedět s přivřenýma očima a pohled mít upřený na špičku nosu. Nebudeme-li následovat tyto pokyny, výsledkem bude jen spánek a nic jiného. Někdy samozřejmě meditace pokračuje, i když člověk usne, ale to není doporučovaný způsob jógy. Je nutné zůstat bdělý, a proto nám Kršna radí, abychom upřeli pohled na špičku nosu. Kromě toho je nutné nenechat se rozrušit. Když mysl pracuje nebo když je v okolí příliš rušno, nebudeme schopni se soustředit. Při meditaci se také člověk musí zbavit strachu. Když člověk započne skutečný duchovní život, nesmí se bát. Musí být brahmačárí, žít v naprostém celibátu. Také ho nesmějí rušit ostatní lidé kolem. Když člověka nic neruší a dodržuje všechna pravidla, může ovládat svou mysl. Splňuje-li všechny požadavky pro meditaci, musí svou mysl zcela zaměřit na Kršnu nebo Višnua. Nikde není psáno, že by se měl soustředit na vzduchoprázdno. Kršna říká, že ten, kdo se věnuje meditativní józe, „neustále myslí na Mě“.

Jogín se musí podrobit mnohým nepříjemnostem, aby očistil mysl, tělo a duši (ātmā), ale stejného výsledku je v tomto věku možné nejefektivněji dosáhnout zpíváním Hare Kṛṣṇa Hare Kṛṣṇa Kṛṣṇa Kṛṣṇa Hare Hare / Hare Rāma Hare Rāma Rāma Rāma Hare Hare. Jak je to možné? Protože se tato transcendentální zvuková vibrace neliší od Kršny. Zpíváme-li Kršnovo jméno s oddaností, je Kršna neustále s námi. Je-li Kršna neustále s námi, jak bychom mohli zůstat nečistí? Z toho plyne, že člověk, který se zcela oddal Kršnovi, zpívá Kršnova svatá jména a slouží Mu, obdrží výsledky nejvyššího druhu jógy. Výhodou je, že se může vyhnout všem útrapám, které provázejí meditativní systém jógy. To je krása vědomí Kršny.

Jogín musí ovládat všechny své smysly, a když je má ve své moci, musí své myšlenky neustále soustřeďovat na Višnua. Když si takto podrobí svůj hmotný život, dosáhne klidu.

jitātmanaḥ praśāntasya
paramātmā samāhitaḥ

„Člověk, který ovládl svou mysl, realizoval již Nadduši a takto došel klidu.“ (Bg. 6.7) Tento hmotný svět se přirovnává k lesnímu požáru. V lese se vznítí požár sám od sebe a podobně i v tomto světě dochází k různým požárům, přestože se snažíme žít mírumilovně. Nikde v hmotném světě není možné žít v klidu a míru. Pouze ten, kdo se dostal na transcendentální úroveň, buď pomocí meditativního systému jógy, empirickou filozofickou metodou, nebo pomocí bhakti-jógy, může dosáhnout míru. Všechny druhy jógy směřují k transcendentálnímu životu, ale v tomto věku je zvláště účinné zpívání svatých jmen. Kírtan může trvat celé hodiny, a přesto nás neunaví, ale sedět v dokonalém lotosovém sedu déle než několik minut je velice těžké. Podaří-li se člověku uhasit oheň hmotného života, pak bez ohledu na to, jakou metodou se řídil, neokusí pouhé neosobní prázdno, ale jak říká Kršna Ardžunovi, dosáhne nejvyššího sídla.

yuñjann evaṁ sadātmānaṁ
yogī niyata-mānasaḥ
śāntiṁ nirvāṇa-paramāṁ
mat-saṁsthām adhigacchati

„Takovýmto stálým ovládáním těla, mysli a činů se jogín vyprostí z hmotné existence a dosáhne Mého sídla, Božího království.“ (Bg. 6.15) Kršnovo sídlo není prázdné. Je jako velký podnik, ve kterém jsou další různá odvětví. Úspěšný jogín ve skutečnosti dosáhne Božího království, kde je duchovní rozmanitost. Jóga je jen způsob, jak se povýšit do tohoto sídla. Ve skutečnosti tam všichni patříme, ale kvůli své zapomnětlivosti jsme se dostali do hmotného světa. Stejně jako člověka, který se zbláznil, zavřou do blázince, tak i my, když jsme zapomněli na svou duchovní identitu, jsme se zbláznili a poklesli do hmotného světa. Hmotný svět je tedy takovým blázincem a snadno zjistíme, že mnoho věcí se zde neděje v souladu se zdravým rozumem. Naším cílem je dostat se z něho pryč a vrátit se do Božího království. V Bhagavad-gítě Kršna toto místo popisuje a také nás poučuje o našem postavení a o svém postavení – o tom, kdo jsme my a kdo je Bůh. Všechny potřebné informace najdeme v Bhagavad-gítě a rozumný člověk těchto informací využije.

Kapitola čtvrtá

Jóga a ovládání těla a mysli

V Bhagavad-gítě Kršna neustále povzbuzuje Ardžunu, aby bojoval, protože byl válečníkem a bojovat bylo jeho povinností. Kršna mu sice v šesté kapitole popsal meditativní jógu, ale nenaléhal na něj, aby tuto cestu následoval. Připouští, že meditativní jóga je velice obtížná:

śrī-bhagavān uvāca
asaṁśayaṁ mahā-bāho
mano durnigrahaṁ calam
abhyāsena tu kaunteya
vairāgyeṇa ca gṛhyate

„Nejvyšší Pán pravil: Ó válečníku mocných paží, synu Kuntí, není pochyb o tom, že je velmi těžké ovládnout těkavou mysl, avšak lze to dokázat vhodným cvičením a neulpíváním.“ (Bg. 6.35)

Zde Kršna zdůrazňuje cvičení a odříkání jako prostředky k ovládání mysli. Ale co je to odříkání? Dnes se sotva dokážeme něčeho zříci, protože jsme si zvykli na nejrůznější smyslové požitky. Přestože žijeme životem neomezované smyslnosti, chodíme do jógových kroužků a myslíme si, že dosáhneme úspěchu. Pro správné vykonávání jógy je potřeba držet se mnoha pravidel a dodržovat mnoho různých zásad, ale mnozí z nás se nedokážou zbavit ani kouření.

Při popisování meditativní jógy Kršna prohlásil, že jógu nemůže správně vykonávat ten, kdo jí příliš mnoho nebo příliš málo. Ten, kdo se příliš postí, nemůže náležitě vykonávat jógu. Nebude toho schopen ani ten, kdo jí více, než je potřeba. Člověk by měl být střídmý v jídle – měl by jíst jen tolik, aby udržel tělo a duši pohromadě a nedělal z jídla smyslový požitek jazyka. Když uvidíme dobrá jídla, obvykle si nevezmeme jen jeden chod, ale ochutnáme dva, tři, čtyři a více jídel. Jazyk není nikdy spokojený. V Indii však není neobvyklé vidět jogíny, kteří jedí jen malou lžíci rýže denně a nic jiného. Meditativní jógu nemůže dělat ani ten, kdo příliš spí, ani ten, kdo spí málo. Kršna nikde neříká, že by existoval bezesný spánek. Jakmile usneme, začnou se nám zdát různé sny, ale obvykle si je nepamatujeme. V Gítě Kršna varuje, že ten, kdo příliš sní, nemůže náležitě provádět jógu. Člověk by neměl spát více než šest hodin denně. Jógu však nemůže správně provádět ani ten, kdo trpí nespavostí, protože tělo musí být v pořádku. Kršna předepisuje mnoho podobných činností k sebekázni těla. Všechny však můžeme shrnout do čtyř základních pravidel: vyhýbat se nepovolenému sexuálnímu životu, nepožívat omamné látky, nejíst maso a nehazardovat. To jsou čtyři zásady, které musí dodržovat každý, kdo se chce věnovat jakémukoliv druhu jógy. Kdo se v tomto věku dokáže těchto věcí zbavit? Chceme-li vědět, jak jsme pokročilí v józe, musíme to zjistit podle těchto měřítek.

yogī yuñjīta satatam
ātmānaṁ rahasi sthitaḥ
ekākī yata-cittātmā
nirāśīr aparigrahaḥ

„Jogín, transcendentalista, by měl neustále zaměstnávat své tělo, mysl a své já ve vztahu k Nejvyššímu, žít o samotě v ústraní a vždy pozorně ovládat svou mysl. Měl by se zbavit majetnických tužeb a pocitů.“ (Bg. 6.10) Z tohoto verše můžeme pochopit, že povinností jogína je vždy zůstat sám. Meditativní jóga se nedá provádět v nějakém společenství, alespoň podle Bhagavad-gíty to není možné. Při meditativní józe se není možné soustředit na Nadduši, pokud člověk není na osamělém místě. V Indii je dodnes mnoho jogínů, kteří se scházejí na Kumbha Méle. Většinu času jsou sami, ale při zvláštních příležitostech se scházejí. Mnoho tisíc jogínů a světců se i dnes sejde každých dvanáct let na posvátných místech, jako je například Allahabád, podobně jako se v Americe sjíždějí obchodníci na konferencích. Kromě toho, že jogín musí žít na osamělém místě, musí být také osvobozený od tužeb a neměl by si myslet, že pomocí jógy získá nějaké hmotné síly. Také by neměl od lidí přijímat dary nebo nějaké jiné projevy přízně. Provádí-li meditativní jógu správně, žije sám někde v džungli, v lese nebo v horách a vyhýbá se jakékoliv společnosti. Za všech okolností musí vědět, pro koho se stal jogínem. Nemyslí si, že je sám, protože Paramátmá, Nadduše, je neustále s ním. Z toho všeho je nám jasné, že pro moderního civilizovaného člověka je správné provádění jógy velice obtížné. Současná civilizace tohoto věku Kali způsobila, že je pro nás téměř nemožné zbavit se tužeb a různých majetnických pocitů a žít o samotě.

Potom Kršna popisuje Ardžunovi další detaily správného vykonávání meditativní jógy:

śucau deśe pratiṣṭhāpya
sthiram āsanam ātmanaḥ
nāty-ucchritaṁ nāti-nīcaṁ
cailājina-kuśottaram

tatraikāgraṁ manaḥ kṛtvā
yata-cittendriya-kriyaḥ
upaviśyāsane yuñjyād
yogam ātma-viśuddhaye

„K provozování jógy nechť se jogín odebere na osamělé místo. Tam ať na zemi rozprostře trávu kuša a pokryje ji jelení kůží a měkkým plátnem. Sedátko nemá být ani příliš vysoké, ani příliš nízké a mělo by být umístěno na posvátném místě. Jogín na něm má sedět pevně a cvičit se v józe ovládáním mysli, smyslů a činností a soustřeďováním mysli na jediný bod, aby očistil srdce.“ (Bg. 6.11-12) Jogíni obvykle sedí na tygří nebo jelení kůži, protože na ni nelezou hadi a neruší tak jejich meditaci. Zdá se, že v Božím stvoření má všechno své místo a své použití. Každá tráva nebo bylina slouží nějakému účelu, i když my o tom nemusíme vědět. V Bhagavad-gítě tedy Kršna jogínům radí, jak to zařídit, aby se nemuseli bát hadů. Když si jogín udělá takové sedátko na osamělém místě, začne očišťovat tělo, mysl a duši (ātmā). Nikdy by si neměl myslet: „Nyní se pokusím získat nějaké úžasné síly.“ Někdy jogíni vyvinou určité siddhi, mystické síly, ale to není smyslem jógy a skutečný jogín je neukazuje. Opravdový jogín si myslí: „Nyní jsem znečištěný tímto hmotným prostředím, a proto se musím očistit.“

Rychle zjistíme, že ovládat mysl a tělo není tak snadné, jako zajít do obchodu a něco si koupit. Kršna nám však říká, že tato pravidla je možné dodržovat, pokud následujeme metodu uvědomování si Kršny.

Sexuální touha hýbe světem, ale to ještě neznamená, že ji musíme zatracovat. Máme hmotné tělo, a dokud tomu tak bude, budeme mít i sexuální touhu. Podobně je to i s jídlem: pokud máme tělo, musíme jíst, abychom mu zajistili výživu, a musíme spát, abychom mu umožnili odpočinek. Nesmíme si myslet, že můžeme začít všechny tyto věci najednou opomíjet. Védská písma nám dávají návod, jak postupně usměrnit jídlo, spánek, pohlavní život atd. Očekáváme-li nějaký úspěch v józe, nesmíme dovolit svým bezuzdným smyslům, aby nás strhly dolů na cestu smyslových rozkoší. Proto existují určitá pravidla a omezení. Pán Šrí Kršna nám radí, že mysl je možné ovládat pomocí soustavného usměrňování. Nebudeme-li usměrňovat své činnosti, naše mysl bude více a více rozrušená. Činnosti není nutné zastavit, ale usměrnit je pomocí mysli, která je plná vědomí Kršny. Být neustále zaměstnán činností, která je nějak spojena s Kršnou, je skutečné samādhi. Být v samādhi neznamená nejíst, nepracovat, nespat a nedělat nic příjemného. Naopak. Samādhi můžeme definovat jako vykonávání usměrněných činností s myslí upřenou na Kršnu.

asaṁyatātmanā yogo
duṣprāpa iti me matiḥ
vaśyātmanā tu yatatā
śakyo ’vāptum upāyataḥ

„Seberealizace je velice nesnadná pro toho, kdo neovládá svou mysl,“ říká Kršna (Bg. 6.36). Každý ví, že jezdit na neosedlaném koni bez uzdy je nebezpečné; může běhat, jak se mu zachce a je pravděpodobné, že se jezdci něco stane. Kršna také souhlasí s Ardžunou, že provádět jógu je velice obtížné. Dodává: „Uspěje však ten, kdo má mysl ve své moci a vynakládá úsilí správným způsobem. Takový je můj názor.“ (Bg. 6.36) Co to znamená „vynakládá úsilí správným způsobem“? Člověk musí dodržovat čtyři základní usměrňující zásady a pokračovat ve svých činnostech s myslí upřenou na Kršnu.

Chce-li se někdo věnovat doma józe, musí dbát na to, aby všechny jeho ostatní činnosti byly usměrněné. Nemůže strávit mnoho hodin denně vyděláváním peněz na živobytí. Měl by střídmě pracovat, střídmě jíst, střídmě uspokojovat smysly a co možná nejvíce se zbavit strachu a úzkosti. Tímto způsobem je možné úspěšně provádět jógu.

Podle čeho poznáme člověka, který dosáhl dokonalosti v józe? Kršna naznačuje, že jógu dovršil ten, kdo své vědomí dokáže zcela ovládat.

yadā viniyataṁ cittam
ātmany evāvatiṣṭhate
nispṛhaḥ sarva-kāmebhyo
yukta ity ucyate tadā

O jogínovi, který cvičením jógy ukázní činnosti své mysli a odvrácen od všech hmotných žádostí spočívá v transcendenci, se praví, že pevně setrvává v józe.“ (Bg. 6.18) Člověk, který dosáhl jógy, již nepodléhá nátlakům své mysli. Právě naopak. Má mysl ve své moci. Není žádoucí mysl vypnout nebo ji nechat vyhasnout. Jogín má myslet na Kršnu, na Višnua. Jogín nesmí ani na okamžik dovolit, aby se jeho mysl někde toulala. Může se zdát, že je to velice těžké, ale je to možné, následujeme-li metodu vědomí Kršny. Je-li si člověk neustále vědomý Kršny – slouží-li neustále Kršnovi – jak by se mu mysl mohla zatoulat někam jinam? Při službě Kršnovi svou mysl automaticky ovládáme.

Jogín by také neměl mít žádnou touhu po hmotném smyslovém požitku. Člověk vědomý si Kršny netouží po ničem jiném než po Kršnovi. Zcela přestat toužit je nemožné. Touhu po smyslovém požitku je třeba překonat pomocí očisty, ale touhu po Kršnovi bychom měli naopak rozvíjet. Svou touhu musíme pouze přeorientovat. Není možné ji zabít, protože touha provází každou živou bytost neustále. Vědomí Kršny je způsob, jak očistit své tužby – místo abychom toužili po mnoha věcech určených ke smyslovému požitku, budeme toužit po věcech potřebných ve službě Kršnovi. Můžeme například toužit po dobrém jídle, ale místo abychom ho připravovali pro sebe, uvaříme pro Kršnu a obětujeme Mu ho. Činnost zůstává stejná, ale mění se vědomí. Přestáváme myslet na své smysly a svůj požitek a začínáme myslet na to, jak všechno udělat správně pro Kršnu. Můžeme uvařit různé lahůdky z mléka, zeleniny, obilí a ovoce, obětovat tato vegetariánská jídla Kršnovi a modlit se: „Hmotné tělo je sídlem nevědomosti a smysly jsou sítí cest vedoucích k smrti. Nejdravější a nejhůře ovladatelný ze všech smyslů je jazyk. Ovládnout jazyk je v tomto světě velice obtížné, a proto nám Kršna dal toto lahodné prasádam, duchovní jídlo, abychom mohli ovládnout jazyk. Přijměme nyní toto lahodné prasádam a opěvujme slávu Šrí Šrí Rádhy a Kršny a s láskou volejme ,Čaitanjo! Nitáji!‘“ Takto očišťujeme svou karmu, protože od začátku myslíme na to, že jídlo budeme obětovat Kršnovi. Neměli bychom si na toto jídlo dělat žádné osobní nároky. Kršna je však tak milostivý, že nám jídlo vrátí, abychom se mohli najíst a vyplnili tak svou touhu. Jestliže si člověk uspořádal život tímto způsobem – všechny své tužby zapojil do služby Kršnovi – pak bychom měli vědět, že dosáhl dokonalosti jógy. Pouhé hluboké dýchání a nějaká cvičení není jóga, kterou popisuje Bhagavad-gítá. Je třeba úplně očistit své vědomí.

Při vykonávání jógy je velice důležité, abychom měli klidnou mysl.

yathā dīpo nivāta-stho
neṅgate sopamā smṛtā
yogino yata-cittasya
yuñjato yogam ātmanaḥ

„Stejně jako se plamen lampy nechvěje, je-li v závětří, tak i transcendentalista, který ovládl svou mysl, setrvává vždy v meditaci o transcendentálním já.“ (Bg. 6.19) Když je svíčka v závětří, její plamen je rovný a nechvěje se. Mysl, podobně jako plamen svíčky, je snadno rozrušitelná množstvím hmotných tužeb a při sebemenším popudu se začne hýbat. Malý pohyb mysli dokáže změnit celé vědomí. V Indii je proto zvykem, že jogín žije v celibátu jako brahmačárí.

Existují dva druhy brahmačárínů: první je naprostý brahmačárí a druhý je grhastha-brahmačárí, což znamená, že má manželku, se kterou se stýká pouze podle přísných zásad a nestýká se s žádnou jinou ženou. Úplný celibát nebo usměrněný pohlavní život nám umožní udržet mysl v klidu. I když člověk složí slib naprosté pohlavní zdrženlivosti, jeho mysl může být napadána sexuálními touhami. V Indii proto není dovoleno těm, kteří dodržují slib celibátu, zůstávat o samotě dokonce ani s vlastní matkou, sestrou nebo dcerou. Mysl je tak vrtkavá, že i při sebemenším popudu dokáže způsobit naprostou spoušť.

Jogín by měl cvičit svou mysl takovým způsobem, aby ji okamžitě přivedl zpátky, jakmile se mu zatoulá od meditace o Višnuovi. To vyžaduje mnoho praxe. Člověk musí pochopit, že jeho skutečné štěstí spočívá v požitku transcendentálních smyslů, nikoliv hmotných smyslů. Smysly a touhy není třeba zničit, protože existují i v duchovním světě. Skutečné štěstí je však transcendentální hmotným smyslovým zážitkům. Není-li o tom člověk přesvědčen, bude jistě sveden a poklesne. Každý by měl proto vědět, že štěstí, které se snaží získat z hmotných smyslů, není skutečné.

Opravdoví jogíni si skutečně užívají. Ale jak? Ramante yogino ’nante – jejich požitek je neomezený, pociťují neomezené štěstí, duchovní štěstí, nikoliv hmotné. Toto je skutečný význam slova Rāma při zpívání Hare Ráma. Rāma je požitek z duchovního života. Duchovní život je blažený a Kršna je také dokonale blažený. Nemusíme se vzdávat radosti, ale musíme se naučit, jak si užívat správně. Nemocný člověk se nemůže radovat ze života, jeho radost je falešná. Když se však uzdraví, může si opět užívat. Podobné je to i s námi. Dokud máme hmotné pojetí života, naše radost není opravdová, spíše se více a více zaplétáme do hmotné přírody. Když se nemocný člověk, který má zakázáno jíst, pořádně nají, může ho to zabít. Čím více se snažíme zvětšit svůj hmotný požitek, tím více se zaplétáme do tohoto světa a tím těžší pro nás bude se z něj dostat. Všechny systémy jógy jsou určeny k tomu, aby vyprostily podmíněnou duši z tohoto vězení, tedy k přechodu od falešného požitku z hmotných věcí ke skutečnému požitku z vědomí Kršny. Šrí Kršna říká:

yatroparamate cittaṁ
niruddhaṁ yoga-sevayā
yatra caivātmanātmānaṁ
paśyann ātmani tuṣyati

sukham ātyantikaṁ yat tad
buddhi-grāhyam atīndriyam
vetti yatra na caivāyaṁ
sthitaś calati tattvataḥ

yaṁ labdhvā cāparaṁ lābhaṁ
manyate nādhikaṁ tataḥ
yasmin sthito na duḥkhena
guruṇāpi vicālyate

taṁ vidyād duḥkha-saṁyoga-
viyogaṁ yoga-saṁjñitam

„Ve stavu dokonalosti zvaném samádhi neboli vnitřní vytržení je mysl cvičením jógy úplně odpoutána od všech hmotných mentálních činností. Tato dokonalost je charakterizována schopností nazírat na své já prostřednictvím čisté mysli a žít a těšit se ve vlastním já. V tomto radostném stavu prožívá člověk bezmezné transcendentální štěstí poznané transcendentálními smysly. Když člověk dosáhne této úrovně, nevzdálí se už nikdy od pravdy a nemyslí si, že by mohl získat něco cennějšího. V tomto stavu jím nepohnou ani ty největší těžkosti. Toto je vskutku opravdové osvobození od všech strastí pocházejících ze styku s hmotou.“ (Bg. 6.20-23)

Jeden druh jógy může být snazší a druhý těžší, ale v každém případě se člověk musí očistit a pochopit, že skutečná radost existuje jen ve službě Kršnovi.

yadā hi nendriyārtheṣu
na karmasv anuṣajjate
sarva-saṅkalpa-sannyāsī
yogārūḍhas tadocyate

uddhared ātmanātmānaṁ
nātmānam avasādayet
ātmaiva hy ātmano bandhur
ātmaiva ripur ātmanaḥ

„O člověku, který se vzdal všech hmotných žádostí, který nejedná pro smyslový požitek a nezabývá se plodonosnými činnostmi, se říká, že je pokročilý v józe. Člověk se musí pomocí své mysli osvobodit, nikoliv degradovat. Mysl je jak přítelem, tak i nepřítelem podmíněné duše.“ (Bg. 6.4 – 5) Musíme se vlastními silami povznést na duchovní úroveň. V tomto ohledu jsme si buď přáteli, nebo nepřáteli. Záleží to na nás. Čánakja Pandit napsal velice pěkný verš: „Nikdo není ničím přítelem a nikdo není ničím nepřítelem. Jen na základě chování považujeme někoho za přítele a někoho za nepřítele.“ Nikdo se nenarodil naším nepřítelem a nikdo se nenarodil jako náš přítel. Tyto vztahy se určují podle našeho vzájemného chování. Podobně jako se nějakým způsobem chováme k lidem kolem sebe, chováme se také sami k sobě. Můžeme být svým vlastním přítelem nebo svým vlastním nepřítelem. Jako přítel chápu svou skutečnou totožnost duchovní částečky, a když vidím, že jsem se nějak dostal do styku s hmotnou přírodou, budu se snažit jednat takovým způsobem, abych se z tohoto zapletení vysvobodil. Pak jsem svým vlastním přítelem. Jestliže nevyužiji této příležitosti, pak jsem sám sobě tím nejhorším nepřítelem.

bandhur ātmātmanas tasya
yenātmaivātmanā jitaḥ
anātmanas tu śatrutve
vartetātmaiva śatru-vat

„Pro toho, kdo podmanil svou mysl, je mysl nejlepším přítelem, ale pro toho, kdo mysl neovládl, je největším nepřítelem.“ (Bg. 6.6) Jak může být člověk svým přítelem? To je zde pěkně vysvětleno. Ātmā znamená „mysl“, „tělo“ a „duše“. Člověk v tělesném pojetí života si myslí, že ātmā je tělo. Přeneseme-li se nad tělesnou úroveň a dostaneme-li se na úroveň mentální, znamená pro nás ātmā mysl. Povýšíme-li se však na skutečně duchovní úroveň, bude ātmā znamenat duši. Ve skutečnosti jsme naprosto duchovní. Podle našeho duchovního rozvoje se význam slova ātmā mění. Podle védského slovníku Nirukti ātmā znamená tělo, mysl a duše. V tomto verši Bhagavad-gíty slovo ātmā znamená mysl.

Jestliže pomocí jógy vycvičíme svou mysl, pak bude naším přítelem, ale necháme-li ji, ať si dělá, co chce, nebude náš život nikdy úspěšný. Pro člověka, který nemá ponětí o duchovním životě, je mysl nepřítelem. Když si člověk myslí, že je tělo, pak bude mysl jednat v jeho neprospěch. Bude jen sloužit hrubému hmotnému tělu, a tak bude živou bytost stále více zaplétat do hmotného světa. Pochopí-li však někdo, že je duše, která se liší od těla, může mu mysl pomoci na cestě osvobození. Mysl sama o sobě nemá, co by dělala – jen čeká, až ji vycvičíme a zaměstnáme. Mysl se nejlépe vycvičí prostřednictvím společnosti. Toužit je funkcí mysli a tužby vznikají podle toho, s čím se dostáváme do styku. Chceme-li, aby mysl jednala jako náš přítel, musíme být v dobré společnosti.

Nejlepší společností je sādhu, člověk vědomý si Kršny nebo člověk usilující o duchovní realizaci. Jsou lidé, kteří se snaží získat dočasné věci (asat). Hmota a tělo jsou pomíjivé. Když chce někdo získat tělesné rozkoše, bude podmíněný dočasnými věcmi. Bude-li se však snažit o seberealizaci, jeho snaha bude mít trvalé výsledky (sat). Inteligentní člověk se bude snažit stýkat s lidmi, kteří se pomocí různých druhů jógy snaží dostat na úroveň seberealizace. Realizovaný sādhu bude nakonec schopen přetnout pouta k hmotnému světu. To je výhoda dobré společnosti. Kršna například přednesl Ardžunovi celou Bhagavad-gítu, aby mohl přeseknout pouta hmotné náklonnosti. Ardžuna ulpíval na věcech, které mu bránily vykonávat jeho povinnost. Chceme-li něco přeseknout, potřebujeme nějaký velice ostrý nástroj a k odseknutí mysli od jejích pout jsou často nutná ostrá slova. Sādhu nebo učitel užívá nemilosrdně ostrá slova, když přesekává mentální pouta svého žáka. Říká nekompromisní pravdu a tak je schopen zbavit ho připoutanosti. Například na začátku Bhagavad-gíty Kršna říká Ardžunovi, že sice mluví jako učenec, ale ve skutečnosti je prvotřídní hlupák. Chceme-li se odpoutat od tohoto hmotného světa, měli bychom být připraveni na podobná tvrdá slova od našeho duchovního učitele. Lichotky a kompromisy jsou k ničemu tam, kde je zapotřebí ostrých slov.

Bhagavad-gítá odsuzuje hmotné pojetí života na mnoha místech. Ten, kdo si myslí, že země, ve které se narodil, je hodná uctívání, kdo chodí na posvátná místa a nezajímá se o světce, kteří tam žijí, je stejný jako osel. Stejně jako nepřítel neustále přemýšlí, jak by člověku uškodil, tak neovládnutá mysl stahuje člověka stále hlouběji do hmotného světa. Podmíněné duše tvrdě bojují s myslí a ostatními smysly. Jelikož mysl řídí ostatní smysly, je velice důležité si z ní udělat přítele.

jitātmanaḥ praśāntasya
paramātmā samāhitaḥ
śītoṣṇa-sukha-duḥkheṣu
tathā mānāpamānayoḥ

„Člověk, který ovládl svou mysl a takto došel klidu, dosáhl již Nadduše a neovlivňují ho radosti nebo strasti, chlad nebo horko, pocta nebo opovržení.“ (Bg. 6.7) Cvičením mysli je možné dosáhnout vyrovnanosti, neboť mysl má sklon nás stále připoutávat k pomíjivým věcem, podobně jako kůň bez uzdy strhne vůz nebezpečným směrem. I když jsme věční, z nějakého důvodu nás začaly přitahovat pomíjivé věci. Mysl však můžeme snadno ovládnout, když bude neustále zaměřená na Kršnu. Pevnost je v bezpečí, když ji brání velký generál. Když tedy do pevnosti své mysli umístíme Kršnu, nebudou do ní moci proniknout žádní nepřátelé. Hmotné vzdělání, bohatství a síla nám nepomohou ovládnout mysl. Velký oddaný se modlí: „Kdy budu schopen neustále na Tebe myslet? Má mysl mě stále vláčí sem a tam, ale když se mi ji podaří upnout k lotosovým nohám Kršny, je najednou křišťálově jasná.“ S jasnou myslí můžeme meditovat o Nadduši, Paramátmě, která je neustále přítomná v srdci spolu s individuální duší. Jógový systém vede k ovládnutí mysli a k soustředění na Paramátmu, Nadduši, která je v srdci. Dříve citovaný verš z Bhagavad-gíty naznačuje, že ten, kdo ovládl svoji mysl a přetrhal všechna pouta k pomíjivým věcem, se bude schopen soustředit na Paramátmu. Takový člověk se zbaví všech dualit a označení.

Kapitola pátá

Překonat duality a označení

Hmotný svět je světem duality – v parném létě nás trápí vedro a v zimě tuhé mrazy. Jednou jsme šťastní, a vzápětí jsme nešťastní. Jednou nás lidé chválí, a po nějaké době nás pomlouvají. V tomto hmotném světě duality není možné porozumět jedné věci, aniž bychom porozuměli jejímu opaku. Nepochopím, co je úcta, pokud nevím, co je to pohana. Také nepochopím, co je to neštěstí, pokud jsem nepoznal štěstí, a stejně nepochopím, co je štěstí, pokud jsem neprožil utrpení. Člověk musí transcendovat tyto duality, které nás budou provázet tak dlouho, dokud budeme mít hmotné tělo. Když se člověk snaží zbavit hmotného pojetí – nikoliv těla, ale hmotného pojetí – musí se naučit tyto duality snášet. V druhé kapitole Bhagavad-gíty Kršna říká Ardžunovi, že duality ve formě radostí a strastí existují jen kvůli tělu. Jsou jako kožní nemoc, jako svědění. Když nás něco svědí, neměli bychom se zbláznit a začít se škrábat. Neměli bychom zešílet a zanechat svých povinností jen proto, že nás štípl komár. Mnoho dualit je nutné snášet, ale když svou mysl upřeme na Kršnu, budou se nám zdát všechny duality nepodstatné.

Jak je možné tyto duality snášet?

jñāna-vijñāna-tṛptātmā
kūṭa-stho vijitendriyaḥ
yukta ity ucyate yogī
sama-loṣṭrāśma-kāñcanaḥ

„Praví se, že člověk, který je plně uspokojen získaným a zrealizovaným poznáním, se nazývá jogín (neboli mystik) a je seberealizovanou duší. Takový člověk již dosáhl transcendentální úrovně a dospěl k sebeovládání. Na všechno – na hroudu, kámen či zlato – pohlíží stejně.“ (Bg. 6.8) Jñāna je teoretické poznání a vijñāna je praktické poznání. Student určitého vědního oboru se musí naučit jak vědecké teorie, tak i jejich praktické použití. Pouze teoretické poznání mu nebude k ničemu. Musí umět použít poznání v praxi. Podobně i v józe se člověk nemá spokojit pouze s teoretickým poznáním. Musí ho uvést do praxe. Pochopit, že „já nejsem toto tělo“ a zároveň dělat všemožné nesmysly, to je k ničemu. Existuje mnoho společností, jejichž členové se vší vážností studují védántskou filozofii a přitom kouří, pijí a užívají si smyslného života. Mít pouhé teoretické poznatky nikomu nepomůže. Poznání se musí projevit i v praktickém životě. Člověk, který opravdu pochopil, že „není toto tělo“, se bude snažit omezit své tělesné potřeby na minimum. Bude-li jen stále zvyšovat své tělesné požadavky a přitom si myslet „nejsem toto tělo“, k čemu mu bude takové poznání? Uspokojený může být člověk jen tehdy, když jdou jñāna a vijñāna ruku v ruce.

Když někdo prakticky zrealizuje duchovní poznání, pak provádí opravdovou jógu. Někteří lidé chodí na hodiny jógy, ale jejich život zůstane stejný jako před tím. Nijak se nezmění, nemají žádnou realizaci. Jak vypadá praktická realizace? Mysl je klidná a vyrovnaná a nezajímá se o lákadla hmotného světa. Člověka, který se takto ovládá, již nepřitahuje hmotný lesk a na všechno – na kámen, zlato nebo hroudu – se dívá stejně. Hmotná civilizace vytváří ve jménu pokroku tolik věcí jen pro smyslový požitek. Ale ten, kdo setrvává v józe, se na tyto věci dívá jako na odpadky na ulici. A co více:

suhṛn-mitrāry-udāsīna-
madhyastha-dveṣya-bandhuṣu
sādhuṣv api ca pāpeṣu
sama-buddhir viśiṣyate

„Pokročilejší je ten, kdo se dívá stejně na přátele, druhy, nepřátele, lidi nestranné, závistivé, příbuzné, zbožné či hříšné.“ (Bg. 6.9) Jsou různé druhy přátel. Suhṛt je přirozeně laskavý a vždy si přeje naše dobro. Mitra je obyčejný přítel a udasīna je neutrální. V hmotném světě je tedy někdo naším příznivcem, přítelem nebo osobou neutrální – ani přítelem, ani nepřítelem. Jiný může být prostředníkem mezi mnou a mými nepřáteli a v tomto verši je označován slovem madhya-stha. Na základě svých vlastních úvah také někoho můžeme považovat za zbožného a jiného za bezbožného. Pro člověka na transcendentální úrovni však všichni přátelé a nepřátelé přestávají existovat. Skutečně učený člověk se již nedívá na ostatní jako na své přátele a nepřátele, protože ve skutečnosti „nikdo není můj přítel ani nepřítel, nikdo není můj otec, nikdo není má matka atd.“ Všichni jsme pouze živé bytosti hrající na jevišti úlohu otce, matky, dítěte, přítele, nepřítele, hříšníka nebo světce... Je to jako velké drama s mnoha postavami hrajícími různé úlohy. Na jevišti může být někdo naším nepřítelem nebo něčím jiným, ale mimo jeviště jsou všichni herci přáteli. Podobně hrajeme s těmito těly na jevišti hmotného světa a jeden druhému dáváme mnoho označení. Mohu si myslet: „To je můj syn,“ ale ve skutečnosti žádného syna počít nemohu. Není to možné. Nanejvýš mohu zplodit nějaké tělo. Žádný člověk nedokáže vytvořit živou bytost. Při pohlavním styku žádná živá bytost nevzniká. Živá bytost je umístěna do emulze sekrecí. To je závěr Šrímad-Bhágavatamu. Všechny vztahy mezi těly jsou jen hrou na jevišti. Člověk, který je skutečně realizovaný a je skutečným jogínem, již tyto tělesné odlišnosti nevidí.

Kapitola šestá

Osud neúspěšného jogína

Nemůžeme říci, že Bhagavad-gítá odmítá meditativní jógu. Považuje ji za autorizovanou metodu, ale naznačuje, že ji není možné provádět v tomto věku. Kršna a Ardžuna proto o ní v šesté kapitole přestávají mluvit a Ardžuna klade další otázky:

ayatiḥ śraddhayopeto
yogāc calita-mānasaḥ
aprāpya yoga-saṁsiddhiṁ
kāṁ gatiṁ kṛṣṇa gacchati

„Ó Kršno, jaký osud očekává neúspěšného transcendentalistu, který nastoupil cestu seberealizace s vírou, ale pro svoji světskost se od ní odvrátil, aniž dosáhl dokonalosti v józe?“ (Bg. 6.37) Ardžuna chce vědět, co čeká neúspěšného jogína nebo člověka, který se pokusil provádět jógu, ale vzdal to a neuspěl. Je to jako se studentem, který nezískal diplom, protože odešel ze školy. Na jiném místě v Gítě Šrí Kršna vysvětluje Ardžunovi, že jen málo lidí se pokouší o dokonalost a z těch, kteří se o dokonalost pokoušejí, jen málo uspěje. Ardžuna se ptá, co bude s těmi, kteří neuspěli. I když má člověk víru a snaží se o dokonalost v józe, nemusí této dokonalosti dosáhnout kvůli „materialistické mentalitě“.

kaccin nobhaya-vibhraṣṭaś
chinnābhram iva naśyati
apratiṣṭho mahā-bāho
vimūḍho brahmaṇaḥ pathi

„Ó Kršno, válečníku mocných paží, neodpadne ten, kdo je zmaten na cestě transcendence, jak z duchovní, tak i materiální cesty a nezanikne jako rozervaný mrak?“ (Bg. 6.38) Když vítr rozfouká mrak, již se nikdy nespojí dohromady.

etan me saṁśayaṁ kṛṣṇa
chettum arhasy aśeṣataḥ
tvad-anyaḥ saṁśayasyāsya
chettā na hy upapadyate

„Toto je moje pochybnost, ó Kršno, a prosím Tě, abys ji zcela rozptýlil. Vždyť kromě Tebe není nikdo, kdo by ji mohl odstranit.“ (Bg. 6.39) Ardžuna se ptá na osud neúspěšného jogína, aby to v budoucnu někoho neodradilo. Jogínem Ardžuna myslí hatha-jogína, džňána--jogína a bhakti-jogína. Meditace není jediným druhem jógy. Meditátor, filozof a oddaný jsou všichni považováni za jogíny. Ardžuna se ptá za všechny, kteří chtějí být úspěšnými transcendentalisty. Jak mu Šrí Kršna odpovídá?

śrī-bhagavān uvāca
pārtha naiveha nāmutra
vināśas tasya vidyate
na hi kalyāṇa-kṛt kaścid
durgatiṁ tāta gacchati

Stejně jako na mnoha dalších místech Gíty je zde Kršna oslovován jako Bhagaván. Je to další z mnoha Pánových jmen. Bhagavān znamená, že Kršna má šest vznešených vlastností: krásu, bohatství, sílu, slávu, poznání a odříkání. Živé bytosti mají také tyto vlastnosti, ale jen v nepatrném množství. Někdo může být slavný v rodině, ve městě, v zemi nebo na jedné planetě, ale nikdo není slavný po celém stvoření jako Šrí Kršna. Vůdci světa mohou být slavní několik let, ale Šrí Kršna se zjevil před pěti tisíci lety a stále je uctíván. Ten, kdo má všech šest vznešených vlastností v plné míře, je Bůh. V Bhagavad-gítě Kršna promlouvá k Ardžunovi jako Nejvyšší Osobnost Božství a musí být proto jasné, že má úplné poznání. Kršna zjevil Bhagavad--gítu bohu Slunce a Ardžunovi, ale nikde není psáno, že by ji od někoho obdržel Kršna. Proč? Mít úplné poznání znamená vědět vše, co je možné poznat, a to může pouze Bůh. Ardžuna tedy chápe, že Kršna zná všechno, a proto se Ho ptá i na osud neúspěšného jogína. Ardžuna nemůže dělat nějaké pokusy a výzkumy, aby se dopátral pravdy. Musí ji přijmout od úplného zdroje – to je systém učednické posloupnosti. Kršna je úplný a poznání, které od Něho pochází, je také úplné. Dostane-li Ardžuna úplné poznání a my ho dostaneme od Ardžuny přesně tak, jak mu bylo sděleno, pak i my budeme mít úplné poznání. Jaké poznání? „Nejvyšší Pán pravil: Ó synu Prthy, transcendentalistu, jenž jedná ctnostně, nečeká zkáza ani v tomto, ani v duchovním světě, neboť kdo koná dobro, Můj příteli, toho zlo nikdy nepřemůže.“ (Bg. 6.40) Kršna zde potvrzuje, že pouhý pokus dosáhnout dokonalosti v józe je tím nejpříznivějším úsilím. Pokouší-li se člověk o něco tak příznivého, nikdy ho nepostihne degradace.

Ardžunova otázka je velice inteligentní a je naprosto na místě. Není nijak neobvyklé, že někdo poklesne z úrovně oddané služby. Začínající oddaný někdy nedodržuje pravidla a zásady. Někdy podlehne omamným látkám nebo ženské kráse. Toto jsou překážky na cestě k dokonalosti v józe. Šrí Kršna nám však dává povzbuzující odpověď. Říká Ardžunovi, že když se někdo snaží rozvíjet třeba jen jedno procento duchovního poznání, nikdy nepoklesne do hmotného koloběhu. Záleží to na upřímnosti jeho snahy. Měli bychom mít neustále na paměti, že jsme slabí a že hmotná příroda je velice silná. Začít s duchovním životem více méně znamená vyhlásit válku hmotné energii. Hmotná energie se snaží upoutat podmíněnou duši každým okamžikem, a když se duše snaží vyprostit rozvíjením duchovního poznání, hmotná příroda začne tím více zkoušet, jak je začínající oddaný upřímný ve svém snažení. Māyā neboli hmotná energie mu nabídne více lákadel.

K tomu se váže příběh o Višvámitrovi. Višvámitra Muni byl velký kšatrijský král, který se vzdal svého království a začal se věnovat józe, aby udělal duchovní pokrok. V době, kdy žil, bylo možné provádět meditativní jógu. Višvámitra Muni meditoval tak intenzivně, že si toho všiml i nebeský král Indra. Pomyslel si: „Tento člověk se snaží dostat na mé místo.“ Nebeské planety jsou také hmotné a i tam existuje soutěžení – žádný obchodník nechce, aby ho jiný překonal. Ze strachu, že ho Višvámitra Muni připraví o jeho postavení, za ním Indra poslal jednu z nebeských kurtizán jménem Ménaká, aby ho sváděla. Ménaká byla nebesky krásná a pokusila se rozrušit jeho meditaci. Zvuk jejích náramků a nákotníčků prozradil přítomnost ženy a Muni přerušil svou meditaci a podíval se na ni. Když ji spatřil, okouzlila ho její krása a z jejich spojení se narodila krásná dívka jménem Šakuntalá. Když se narodila, začal Višvámitra naříkat: „Snažil jsem se rozvíjet duchovní poznání a znovu jsem podlehl.“ Chtěl již odejít, ale Ménaká mu přinesla jeho malou dceru a začala ho kárat. I přes její naléhání se však Višvámitra rozhodl odejít.

Na cestě jógy je tedy snadné zaváhat a díky hmotným svodům může poklesnout i takový mudrc, jako byl Višvámitra Muni. Muni sice dočasně poklesl, ale potom se rozhodl v józe pokračovat a také my bychom si z toho měli vzít příklad. Kršna říká, že tyto neúspěchy by nás neměly odradit. Známé přísloví praví, že „neúspěch je základem úspěchu“ a zvláště v duchovním životě není neúspěch důvodem k nářku. Kršna říká velice jasně, že i když někdo neuspěje, neztrácí nic ani v tomto světě, ani v příštím. Ten, kdo se vydá na cestu rozvoje duchovní kultury, nebude nikdy přemožen.

A co čeká neúspěšného transcendentalistu? Šrí Kršna dále vysvětluje:

prāpya puṇya-kṛtāṁ lokān
uṣitvā śāśvatīḥ samāḥ
śucīnāṁ śrīmatāṁ gehe
yoga-bhraṣṭo ’bhijāyate

athavā yoginām eva
kule bhavati dhīmatām
etad dhi durlabhataraṁ
loke janma yad īdṛśam

„Poté, co se neúspěšný jogín po mnoho a mnoho let radoval na planetách zbožných bytostí, narodí se v zámožné nebo nábožensky založené rodině. Nebo se narodí dokonce v rodině moudrých transcendentalistů, jestliže jógu provozoval delší dobu. V tomto světě lze však jen velmi zřídka dospět k takovému zrození.“ (Bg. 6.41 – 42) V tomto vesmíru existuje mnoho planet a na vyšších planetách je život mnohem pohodlnější, delší a jejich obyvatelé jsou mnohem zbožnější. Říká se, že šest měsíců na Zemi se rovná jednomu dni na vyšších planetách a úspěšný jogín může na těchto planetách zůstat mnoho let. Védská písma říkají, že takoví jogíni žijí desítky tisíc let. I když tedy někdo neuspěje, dostane se na tyto planety. Není však možné na nich zůstat věčně. Když se výsledky zbožných činů vyčerpají, musí se vrátit zpátky na Zemi. I neúspěšný jogín se však po návratu zpátky na Zem dostane do příznivých podmínek, neboť se narodí v bohaté nebo zbožné rodině.

Koná-li člověk zbožné činy, narodí se podle zákona karmy ve svém příštím životě v aristokratické nebo bohaté rodině, nebo bude velice krásný nebo učený. Všichni, kdo s upřímností začali s duchovním životem, mají v příštím zrození zaručené lidské tělo, a to nejen obyčejné lidské tělo – mohou se narodit ve zbožných nebo bohatých rodinách. Narodí-li se někdo v takové rodině, měli bychom vědět, že je to díky jeho dřívějším zbožným činnostem a Boží milosti. Tyto možnosti nám dává Nejvyšší Pán, který je vždy ochotný nám pomoci, abychom se k Němu přiblížili. Kršna chce vidět pouze naši upřímnost. Ve Šrímad-Bhágavatamu je napsáno, že každý člověk má nějakou životní povinnost bez ohledu na své postavení a společnost, ve které žije. Přestane-li však vykonávat svou předepsanou povinnost a obrátí se na Kršnu – může to být ze sentimentu, z pomatení, vlivem společnosti nebo z jiného důvodu, a potom díky své nezralosti poklesne z cesty oddanosti, přesto nic neztratí. Co však získá ten, kdo dokonale vykoná všechny své povinnosti, ale neodevzdá se Bohu? Jeho život je bez užitku. Člověk, který se obrátil na Kršnu, je na tom mnohem lépe, i když poklesl z úrovně jógy.

Kršna dále naznačuje, že ze všech dobrých rodin, ve kterých je možné se narodit – rodin bohatých obchodníků, filozofů nebo meditátorů – je nejlepší rodina jogínů. Člověk, který se narodí ve velmi bohaté rodině, se může dostat na scestí. Bohatí lidé si většinou užívají peněz, a tak se z jejich synů stávají opilci a sexuální zhýralci. Ten, kdo se narodí ve zbožné nebo bráhmanské rodině, bývá obvykle nafoukaný a myslí si: „Já jsem bráhman. Jsem zbožný muž.“ V bohaté nebo zbožné rodině je tedy mnoho příležitostí k degradaci, ale v rodině jogínů nebo oddaných má člověk daleko lepší možnost rozvíjet duchovní život, ve kterém předtím neuspěl. Kršna říká Ardžunovi:

tatra taṁ buddhi-saṁyogaṁ
labhate paurva-dehikam
yatate ca tato bhūyaḥ
saṁsiddhau kuru-nandana

„Po takovém zrození pak znovu nabývá božského vědomí ze svého předchozího života a znovu usiluje o další zdokonalení, ó potomku Kuruů.“ (Bg. 6.43)

Narodí-li se rodičům, kteří provádějí jógu nebo se věnují oddané službě, pak si vzpomene na duchovní činnosti, které vykonal ve svém předcházejícím životě. Ten, kdo se vážně zapojí do oddané služby, není obyčejný člověk. Musel se jí věnovat již ve svém předcházejícím životě. Proč?

pūrvābhyāsena tenaiva
hriyate hy avaśo ’pi saḥ

„Neboť právě síla božského vědomí z jeho dřívějšího života způsobuje, že automaticky tíhne k zásadám jógy, aniž by je hledal. Takový transcendentalista toužící poznat jógu je vždy povznesen nad rituální zásady písem.“ (Bg. 6.44) Z hmotného světa máme zkušenost, že si z jednoho života do druhého nic vzít nemůžeme. Mohu mít v bance milion dolarů, ale jakmile mé tělo zemře, bude konec i s mým kontem. Po smrti se mnou mé bankovní konto nikam nepůjde – zůstane v bance a bude si ho užívat někdo jiný. S duchovní kulturou je to však jiné. I sebemenší úspěch v duchovním životě se nám zachovává do příštího života a v dalším životě můžeme začít tam, kde jsme přestali.

Když člověk pochopí, že nyní začal tam, kde minule skončil, měl by v tomto životě svou jógovou praxi dovést k dokonalosti. Neměli bychom riskovat a myslet si, že ji můžeme dokončit v příštím životě. Měli bychom se pevně rozhodnout, že nyní dosáhneme cíle. Takto bychom měli přemýšlet: „Z nějakého důvodu jsem nedokončil svůj duchovní rozvoj. Nyní mi Kršna dává další možnost dokončit ho v tomto životě.“ A po opuštění těla se člověk nemusí vracet do tohoto hmotného světa, kde stále hrozí rození, nemoc, stáří a smrt, ale vrátí se zpátky ke Kršnovi. Ten, kdo se odevzdal lotosovým nohám Pána Kršny, vidí tento svět jako místo plné nebezpečí. Duchovně založenému člověku připadá tento svět k životu nevhodný. Šríla Bhaktisiddhánta Sarasvatí říkával, že „tento svět není místem pro džentlmeny“. Když se však někdo obrátí na Kršnu a pokusí se o duchovní pokrok, začne mu Kršna, který je v jeho srdci, dávat rady a vést ho. V Gítě Kršna říká, že tomu, kdo na Něj chce myslet, dá paměť, a tomu, kdo na Něj chce zapomenout, dovolí zapomenout.

Kapitola sedmá

Jóga a obnovení vztahu s Kršnou

Mnohokrát jsme již měli možnost slyšet o józe. Jógový systém, který doporučuje Bhagavad-gítá, je zvláště určen pro očistu. Má tři cíle: ovládat své smysly, očistit své činnosti a obnovit vzájemný vztah s Kršnou.

Absolutní Pravda se realizuje ve třech stupních: jako neosobní Brahman, jako lokalizovaná Paramátmá (Nadduše) a nakonec jako Bhagaván, Nejvyšší Osobnost Božství. V konečném aspektu je Svrchovaná Absolutní Pravda osoba. Současně je však všeprostupující Nadduší v srdcích všech živých bytostí a ve všech atomech a také neosobní duchovní září brahmadžjóti. Bhagaván Šrí Kršna má jako Nejvyšší Osobnost Božství veškeré bohatství a současně si dokáže nejvíce odříkat. V hmotném světě můžeme vidět, že bohatý člověk se většinou není schopen svého bohatství vzdát, ale Kršna takový není. Kršna se může vzdát všeho, a přesto zůstane úplný sám v sobě.

Když čteme nebo studujeme Bhagavad-gítu pod vedením pravého duchovního učitele, neměli bychom si myslet, že duchovní mistr předkládá nějaké vlastní názory. Není to on, kdo mluví. On je jen nástrojem. Ve skutečnosti mluví Nejvyšší Pán, který je uvnitř i vně. Na začátku svého pojednání o józe v šesté kapitole Bhagavad-gíty Šrí Kršna říká:

anāśritaḥ karma-phalaṁ
kāryaṁ karma karoti yaḥ
sa sannyāsī ca yogī ca
na niragnir na cākriyaḥ

„Pravý sannjásí a jogín je ten, kdo nelpí na plodech svého jednání a koná činy, které je třeba vykonat, a nikoliv ten, kdo nezažehne oheň a je nečinný.“ (Bg. 6.1) Všichni pracují a získávají nějaké výsledky. Můžeme se zeptat: „Proč by měl člověk pracovat, když nemá očekávat žádné výsledky?“ Každý pracovník vždy požaduje odměnu nebo plat. Zde však Kršna naznačuje, že je možné pracovat pouze z povinnosti a nečekat za to žádnou odměnu. Jestliže člověk pracuje v tomto duchu, pak je skutečný sannjásí a žije životem odříkání.

Podle védské kultury je život rozdělený na čtyři období: brahmačarja, grhastha, vánaprastha a sannjás. Brahmačárí je student, který se věnuje rozvoji duchovního poznání. Grhastha je ženatý hospodář. Potom ve věku přibližně padesáti let se člověk stane vánaprasthou – odejde z domova od dětí a začne cestovat po posvátných místech. Nakonec úplně odejde od manželky a dětí a sám začne rozvíjet vědomí Kršny – to je životní stadium odříkání, sannjás. Kršna ale naznačuje, že i pro sannjásína není odříkání všechno. Má ještě další povinnost. Co je povinností sannjásína, který se vzdal rodinného života a nemá již žádné hmotné závazky? Jeho povinnost je ze všech nejzodpovědnější – pracovat pro Kršnu. Ve skutečnosti je to povinnost každého ve všech životních stadiích.

Každý má v životě dvě povinnosti: první je sloužit iluzi a druhá je sloužit realitě. Slouží-li člověk realitě, je skutečný sannjásí, slouží-li iluzi, je oklamaný májou. Musíme pochopit, že jsme za všech okolností nuceni sloužit. Buď sloužíme iluzi, nebo realitě. Přirozeným postavením živé bytosti je být služebníkem, nikoliv pánem. Můžeme si myslet, že jsme páni, ale ve skutečnosti jsme služebníci. Hospodář si může myslet, že je pánem své ženy a svých dětí, svého domova, obchodu a dalších věcí, ale to všechno je iluze. Ve skutečnosti je služebníkem své ženy, dětí a svého obchodu. Prezident může být pokládán za pána nějaké země, ale ve skutečnosti je jejím služebníkem. Jsme za všech okolností služebníci. Buď sloužíme iluzi, nebo sloužíme Bohu. Zůstaneme-li však služebníky iluze, je náš život ztracený. Každý si samozřejmě myslí, že služebníkem není a že pracuje jen pro sebe. Plody jeho práce jsou pomíjivé a iluzorní a donutí ho stát se služebníkem iluze neboli služebníkem svých vlastních smyslů. Probudí-li však člověk své transcendentální smysly a získá skutečné poznání, stane se služebníkem reality. Když se dostane na úroveň poznání, pochopí, že je za všech okolností služebníkem. Pánem se nikdy nemůže stát, a proto je pro něho lepší, když bude sloužit realitě místo iluzi. Když si to uvědomí, získává skutečné poznání. Mluvíme-li o sannjásínovi, máme tím na mysli někoho, kdo je skutečně na této úrovni. Sannyāsa je otázkou realizace a nikoliv sociálního postavení.

Povinností každého je být si vědomý Kršny a začít Mu sloužit. Když to člověk opravdu realizuje, stane se z něho mahátmá, velká duše. V Bhagavad-gítě Kršna říká, že když člověk po mnoha zrozeních získá skutečné poznání, „odevzdá se jen Mně“. Proč je tomu tak? Vāsudevaḥ sarvam iti. Moudrý člověk realizuje, že „Vásudéva (Kršna) je všechno“. Kršna však říká, že taková velká duše je velice vzácná. Proč? Když inteligentní člověk pochopí, že konečným životním cílem je odevzdat se Kršnovi, proč by měl váhat? Proč se neodevzdat okamžitě? Proč čekat tolik životů? Dostane-li se k tomuto bodu a odevzdá se, pak se stává skutečným sannjásínem. Kršna nikdy nikoho nenutí, aby se Mu odevzdal. Odevzdanost je výsledkem lásky, transcendentální lásky. Kdyby to bylo z donucení a neexistovala by svoboda, nemohla by existovat ani láska. Milující matka není nucena milovat své dítě a neočekává za to ani žádnou odměnu nebo plat.

Podobně můžeme milovat i Nejvyššího Pána. Můžeme Ho milovat jako svého pána, přítele, dítě nebo manžela. Existuje pět základních ras neboli vztahů, které nás věčně pojí k Bohu. Když jsme skutečně osvobození, můžeme pochopit, jaký je náš vztah k Pánu, jaká je naše rasa. Této úrovni se říká svarūpa-siddhi neboli skutečná seberealizace. Každý z nás má nějaký věčný vztah k Bohu – buď je to vztah služebníka a pána, vztah dvou přátel, vztah rodiče a dítěte, vztah manželky a manžela nebo milenky a milence. Tyto vztahy existují věčně. Skutečným cílem duchovní realizace a dokonalostí jógy je znovu probudit své vědomí v jednom z těchto vztahů. V současné době se náš vztah s Nejvyšším Pánem odráží ve zvrácené podobě v hmotném světě. V hmotném světě je vztah mezi pánem a služebníkem založen na penězích nebo násilném vykořisťování. Nejedná se o žádnou službu z lásky. Vztah mezi pánem a služebníkem v hmotném světě trvá jen tak dlouho, dokud pán může sluhovi platit. Když přestane platit, skončí i jejich vztah. V hmotném světě také existuje vztah mezi přáteli, ale jakmile dojde k sebemenšímu nedorozumění, přátelství se rozbije a z přítele se stane nepřítel. Když začne mít syn jiný názor než jeho otec, většinou odejde z domova a jejich vztah zaniká. Totéž se stává i mezi manželem a manželkou – i sebemenší rozdíl v názorech je příčinou rozvodu.

V hmotném světě není žádný vztah skutečný nebo věčný. Měli bychom si stále pamatovat, že tato zdánlivá pouta jsou pouze převráceným odrazem věčného vztahu, který máme s Nejvyšší Osobností Božství. Víme, že odraz nějakého předmětu na skle není skutečností. Může vypadat jako skutečný, ale když se ho dotkneme, uvidíme, že je to jen sklo. Musíme pochopit, že vztahy přítele, rodiče, dítěte, pána, služebníka, manžela, manželky, milence nebo milenky jsou pouhými odrazy vztahů, které můžeme mít k Bohu. Dospějeme-li na tuto úroveň, pak máme dokonalé poznání. Když získáme poznání, začneme chápat, že jsme Kršnovi služebníci a že s Ním máme věčný láskyplný vztah.

Láskyplný vztah není motivovaný odměnou, ale odměna v něm samozřejmě nechybí a je mnohokrát větší, než jakou si za svou službu zasloužíme. Kršna při odměňování nezná žádná omezení. Nejlépe to dokládá příběh o Balim Mahárádžovi. Bali Mahárádž byl mocný král, který získal vládu nad mnoha planetami. Obyvatelé nebeských planet prosili Nejvyššího Pána, aby je zachránil, neboť je přemohl démonský král, Bali Mahárádž. Šrí Kršna vyslechl jejich prosby a jako bráhmanský chlapec přišel k Balimu Mahárádžovi se slovy: „Můj drahý králi, rád bych tě o něco požádal. Jsi velký panovník a proslavil ses svou štědrostí vůči bráhmanům. Obdaroval bys i Mne?“

Bali Mahárádž odpověděl: „Dám Ti, co budeš chtít.“

„Chtěl bych tolik půdy, kolik překročím třemi kroky,“ odpověděl chlapec.

„To je vše?“ odvětil král. „Nač Ti bude takový kousek země?“

„I když bude malý, bude Mi stačit,“ smál se chlapec.

Bali Mahárádž souhlasil a trpasličí chlapec dvěma kroky překročil celý vesmír. Potom se zeptal Baliho Mahárádže, kam má udělat svůj třetí krok a Bali Mahárádž, chápaje, že je to samotný Nejvyšší Pán, který mu prokazuje přízeň, odpověděl: „Můj drahý Pane, nyní jsem ztratil všechno. Nemám již nic, ale mám svou hlavu. Udělej laskavě svůj poslední krok na mou hlavu.“

Bali Mahárádž tak Šrí Kršnu velmi potěšil a Kršna se ho zeptal: „Co bys chtěl ode Mne ty?“

„Nic si od Tebe nežádám,“ odpověděl Bali Mahárádž, „ale pochopil jsem, že jsi ode mě něco chtěl a nyní jsem Ti všechno dal.“

„Ano,“ odpověděl Pán, „ale i Já pro tebe něco mám. Zůstanu navždy na tvém dvoře jako tvůj služebník.“ Nejvyšší Pán se stal vrátným Baliho Mahárádže a tak se mu odměnil. Nabídneme-li něco Pánu, vrátí se nám to milionkrát, ale nesmíme nic vyžadovat. Bůh pokaždé rád oplatí službu svému služebníkovi. Kdo chápe, že jeho povinností je sloužit Pánu, má dokonalé poznání a dosáhl dokonalosti jógy.

Kapitola osmá

Dokonalost jógy

Když se živá bytost může narodit v rodině jogína nebo oddaného, je to pro její duchovní pokrok velkým přínosem, protože toto zrození s sebou přináší zvláštní výhody.

prayatnād yatamānas tu
yogī saṁśuddha-kilbiṣaḥ
aneka-janma-saṁsiddhas
tato yāti parāṁ gatim

„A jogín, který se usilovně snaží o další pokrok a který se zdokonalil po mnoha a mnoha zrozeních, je očištěn ode vší poskvrny a nakonec dosáhne nejvyššího cíle.“ (Bg. 6.45) Když je člověk úplně oproštěný od všech znečištění, dosáhne nejvyšší dokonalosti jógového systému – vědomí Kršny. Neustále myslet na Kršnu je dokonalostí a samotný Kršna to potvrzuje:

bahūnāṁ janmanām ante
jñānavān māṁ prapadyate
vāsudevaḥ sarvam iti
sa mahātmā sudurlabhaḥ

„Po mnoha zrozeních a smrtích se člověk, jenž je vpravdě obdařen poznáním, odevzdá Mně, věda, že Já jsem příčinou všech příčin a všeho, co existuje. Taková duše je velmi vzácná.“ (Bg. 7.19) Člověk se tedy po mnoha životech naplněných zbožnými činy zbaví všech nečistot pocházejících z iluzorních dualit a zaměstná se v transcendentální službě Bohu. Šrí Kršna to uzavírá těmito slovy:

yoginām api sarveṣāṁ
mad-gatenāntarātmanā
śraddhāvān bhajate yo māṁ
sa me yuktatamo mataḥ

„Za nejvyššího ze všech jogínů považuji toho, který je se Mnou nejdůvěrněji spojen, neustále na Mne myslí a oddaně a láskyplně Mi slouží.“ (Bg. 6.47)

Z toho vyplývá, že vyvrcholením všech jóg je bhakti-jóga, oddaná služba Kršnovi. Ve skutečnosti všechny jógy popsané v Bhagavad-gítě směřují k tomuto cíli, neboť dosáhnout Kršny je dokonalostí všech jógových systémů. Od začátku, od karma-jógy, až ke konci, k bhakti-józe, vede dlouhá cesta seberealizace. Na počátku je karma-jóga, práce bez očekávání výsledků. Když se karma-jóga spojí s poznáním a odříkáním, dospějeme k dalšímu stupni, k džňána-józe neboli józe poznání. Když džňána-jóga přeroste v meditaci o Nadduši a pomocí různých fyzických metod se mysl upře na Nadduši, říká se tomu aštánga-jóga. A když aštánga-jóga přejde k uctívání Nejvyšší Osobnosti Božství, Kršny, je to vrcholná jóga, bhakti-jóga. Bhakti-jóga je skutečně nejvyšším cílem, ale chceme-li analyzovat bhakti-jógu podrobně, musíme pochopit i další metody. Jogín, který dělá pokroky, je tedy na pravé cestě k věčnému štěstí. Ten, kdo se zastavil v nějakém bodě a nedělá další pokrok, se nazývá karma-jogín, džňána-jogín, dhjána-jogín, rádža-jogín, hatha-jogín atd., ale ten, kdo má takové štěstí, že se dostal na úroveň bhakti-jógy neboli vědomí Kršny, již překonal všechny ostatní jógové systémy.

Vědomí Kršny je posledním článkem jógového řetězce, článkem, který nás spojuje s Nejvyšší Osobou, Pánem Šrí Kršnou. Bez tohoto posledního článku je celý řetěz takřka zbytečný. Ti, kteří se opravdu zajímají o dokonalost jógy, by měli okamžitě začít rozvíjet své vědomí Kršny zpíváním Hare Kršna, čtením Bhagavad-gíty a zaměstnáváním se v oddané službě Kršnovi ve společnosti pro vědomí Kršny a tím překonat všechny ostatní jógové systémy a dosáhnout konečného cíle všech jóg – lásky ke Kršnovi.

Táto kniha je určená na nekomerčné osobné použitie, nie je predávaná za odplatu slúži na vzdelávanie pravidelnú náboženskú prax hinduistov a/alebo záujemcov o hinduizmus, ktorých pravidelné štúdium posvätných textov súvisiacej literatúry patrí medzi základné náboženské obrady a rituály. V súlade s týmto bežným využitím tohto a súvisiacich diel, ktoré sú zdarma prístupné a distribuované po celom svete, vznikla aj táto digitálna verzia.

Autor knihy: A.C. Bhaktivedanta swami Prabhupada